(untitled) (Ukrainian Journal of Ophthalmology, 2024)
Актуальність. На сьогодні є актуальним пошук інформативних критеріїв вікової дегенерації макули (ВДМ), які можна використовувати для побудови експертних систем прогнозу перебігу захворювання. Мета – оцінити фактори ризику прогресії вікової дегенерації макули у пацієнтів з української популяції на підставі оцінки клініко-офтальмологічних показників. Матеріал та методи. У дослідження було включено дані обстеження 302 очей (152 пацієнти), у яких згідно до рекомендацій дослідження AREDS визначали стадію ВДМ. Вік пацієнтів склав 71,18 років (95% ВІ 69,47–72,89), переважали особи у віці 60-85 років (82,9%), жінки склали 59,9%, чоловіки – 40,1%. На початку дослідження, через 1 та 2 роки визначали гостроту зору, максимальну гостроту зору з корекцією (МГЗК), кількість друз різного калібру, наявність змін пігментного епітелію сітківки, субретинальної неоваскулярної мембрани (СНМ) та географічної атрофії. Результати. Протягом 2 років спостереження у пацієнтів з ВДМ відмічалося повільне, але достеменно зниження МГЗК з 0,4 (0,1-0,85) до 0,325 (0,1-0,8) (p<0,001), збільшувалася частота змін пігментного епітелію сітківки (через 1 рік на 6,3%, через 2 роки ще на 10,9%; p<0,001), СНМ (на 13,3% протягом 1-го року і на 21,2% протягом 2-го; p<0,001) і географічної атрофії (на 5,7% протягом 1-го року і на 8,0% протягом 2-го; p<0,001). Шляхом побудови багатофакторної моделі логістичної регресії було виділено 4 фактори ризику прогресії ВДМ: чоловіча стать, МГЗК, кількість малих друз і категорія ARЕDS на початку дослідження. МГЗК мала від’ємний зв’язок з ризиком прогресії ВДМ (р=0,026; ВШ 0,12; 95% ВІ 0,03-0,60), тоді як кількість малих друз такий ризик збільшувала (р=0,009; ВШ 1,02 на кожну друзу; 95% ВІ 1,00-1,04). Ризик прогресії ВДМ для очей із різним початковим станом був більшим для 2-ї категорії AREDS – 63,0% (95% ВІ 48,7%-75,7%) і меншим для 3-ї – 41,2% (95%ВІ 29,4%-53,8%); р=0,049. Висновки. 1. Протягом 2 років спостереження у пацієнтів з ВДМ відмічалося повільне, але достеменно зниження гостроти зору, збільшувалася частота змін пігментного епітелію сітківки, виявлення СНМ і географічної атрофії. 2. Шляхом побудови багатофакторної моделі логістичної регресії було виділено 4 фактори ризику прогресії ВДМ: чоловіча стать, МГЗК, кількість малих друз і категорія ARЕDS на початку дослідження. МГЗК мала від’ємний зв’язок з ризиком прогресії ВДМ, тоді як кількість малих друз такий ризик збільшувала. 3. Ризик прогресії ВДМ для очей із різним початковим станом відрізнявся – він був більшим для 2-ї категорії і меншим – для 3-й категорії AREDS.