(untitled) (Ukrainian Journal of Ophthalmology, 2026)
Вступ. Питання ефективності лікування вікової катаракти одне із найважливіших в офтальмології. Особливої актуальності ця проблема набуває при розвитку даного захворювання на тлі глаукоматозного процесу. Мета. Вивчити стан глутатіонової системи кришталика при моделюванні вікової катаракти за допомогою світлового опромінення у тварин з експериментальною офтальмогіпертензією. Методи дослідження. Експериментальні дослідження проводилися на 39 кроликах, які були розділені на три групи: у першій групі (9 тварин) моделювали світлову катаракту, у другій (8 тварин) відтворювали офтальмогіпертензію, у третій (10 тварин) перед світловим опроміненням викликали офтальмогіпертензію. Контроль — 12 тварин. У кришталиках і камерній волозі експериментальних тварин визначали вміст відновленого і окисленого глутатіону Результати. Оцінюючи в цілому представлені результати даного дослідження, можна стверджувати, що при впливі катарактогенного фактора — світлової енергії, в умовах офтальмогіпертензії відбувається більш різке падіння відновного потенціалу глутатіону в кришталиках в порівнянні з експериментами, де світлове опромінення діяло при нормальному офтальмотонусі. Висновки. Встановлено, що моделювання світлової катаракти в умовах офтальмогіпертензії призводить до більш різкого пошкодження глутатіонової системи кришталика в порівнянні з катарактогенним впливом тільки світлової енергії. Дані про високий ступінь зниження відновного потенціалу глутатіону розкривають важливу ланку кокатарактогенної дії офтальмогіпертензії і дають підставу розглядати її як фактор ризику розвитку катаракти