(untitled) (Ukrainian Journal of Ophthalmology, 2025)
Актуальність. Діабетичний макулярний набряк(ДМН), який зустрічається при обох різновидах діабетичної ретинопатії (ДР), являє собою провідну причину втрати зору хворими. Мета: оцінити ефективність комбінованого методу лікування ДМН за непроліферативної діабетичної ретинопатії. Матеріал і методи. Відкрите контрольоване дослідження включало 45 пацієнтів на цукровий діабет 2 типу з непроліферативною ДР та ДМН. Пацієнти контрольної групи отримували 1 раз на місяць афліберсепт інтравітреально в дозі 2 мг (50 мкл) впродовж 3 місяців. Основна група отримувала 1 раз на місяць афліберсепт інтравітреально в дозі 2 мг (50 мкл) впродовж 3 місяців, а також в період між 1 і 3 ін’єкціями проходили 10 сеансів гіпербарічної оксигенації. Через 3 місяці, від початку лікування, оцінювали динаміку клінічних та біохімічних показників. Результати. При порівнянні клінічних показників через 3 місяці лікування визначали статистичне підвищення у пацієнтів основної групи гостроти зору, покращення світловідчуття, зменшення проявів ДМН. Рівень глюкози крові та глікозильованого гемоглобіну в основній групі статистично зменшувався. Значущі зміни активності антиоксидантних ферментів спостерігались в основній групі при порівнянні до та через 3 місяці лікування, а саме зниження: супероксиддисмутази – 33,9%, каталази – 22,4% і глутатіонредуктази – 17,7%. При порівнянні рівня антиоксидантних ферментів основної та контрольної групи через 3 місяці лікування значне зниження спостерігалось в основній групі, а саме: супероксиддисмутази – 34,78%; каталази – 28,9% і глутатіонредуктази – 25,3%.. Висновки. Лікування діабетичного макулярного набряку при застосуванні афліберсепту та гіпербаричної оксигенації викликає істотне зменшення ДМН, підвищенням гостроти зору і покращення світлочутливості у хворих. За цих умов, спостерігається пригнічення ензиматичної активності глутатіонредуктази < каталази < супероксиддисмутази, що, імовірно, показує покращення антиоксидантного захисту.